---
id: SI_002
model: mistralai/mistral-large-2512
seeds:
  04_risiko: sårbarhet
  03_relasjon: makt
  05_handling: utforsk
  01_perspektiv: strategisk
  02_tidhorisont: langsiktig
---

# Instans SI_002
**Seeds:** *strategisk* (maktbalanse) | *langsiktig* (systemresiliens) | *makt* (eksterne aktørers grep) | *sårbarhet* (avhengigheter) | *utforsk* (fremtidens blindsoner)

---

### **Blindsoner: Maktens skjulte grep og sårbarhetens dynamikk**
Studieledelsen ser tre hensyn, men overser **maktens asymmetri** i økosystemet. Forsvarsindustrien og høyteknologiske bedrifter *trenger* spesialisert arbeidskraft – de vil presse for (2) software engineering/AI, fordi det gir umiddelbar avkastning på investeringer. Men dette er en **strategisk sårbarhet**: Hvis programmet blir en rekrutteringskanal for eksterne aktører, mister universitetet kontroll over kunnskapsproduksjonen. Den *langsiktige* risikoen er at grunnleggende ingeniørfag (1) marginaliseres, noe som svekker studentenes evne til å forstå *hvorfor* systemer feiler – ikke bare *hvordan* de bygges.

Den største blindsonen er **autonom læring som maktredskap**. Studentenes evne til å lære selvstendig (3) blir ofte romantisert som en løsning på teknologiens raske endring, men i virkeligheten er det en **sårbarhet**: Uten *strategisk* forankring i grunnleggende prinsipper (f.eks. algoritmekompleksitet, dataintegritet) blir de avhengige av verktøy de ikke forstår. Eksempel: En dataingeniør som kun kan bruke pre-trente AI-modeller, men ikke forklare bias i treningsdata, er et risikoelement i kritiske systemer (f.eks. militær logistikk).

---

### **Prioriteringer: Makt vs. utforskning**
1. **Grunnleggende ingeniørfag (1) som maktbase**
   - *Argument:* 6 av 12 emner bør dedikeres til matematikk, fysikk og systemteori (f.eks. "Diskret matematikk for ingeniører", "Sikkerhetskritiske systemer"). Dette gir studentene *makt* til å stille kritiske spørsmål til teknologien de bruker – en forsvarsmekanisme mot eksterne aktørers agenda.
   - *Motargument:* Bedriftene vil klage over "irrelevant" teori. Men her ligger den *strategiske* gevinsten: Universitetet posisjonerer seg som en uavhengig kunnskapsprodusent, ikke en leverandør av ferdigvarearbeidere.

2. **Spesialisering (2) som utforskning – ikke avhengighet**
   - *Argument:* 3–4 emner kan fokuseres på software engineering/AI, men *bare* hvis de er designet for å *utforske* teknologiens grenser (f.eks. "Etikk i autonome systemer", "Reverse engineering av maskinlæringsmodeller"). Unngå "hyllevare"-emner som "Python for AI" – de blir utdaterte før studentene er ferdige.
   - *Sårbarhet:* Hvis spesialiseringene blir for smale (f.eks. "Kubernetes for forsvarslogistikk"), låser programmet seg til en bransjes behov. Løsning: Gjør emnene *modulære* (f.eks. byttbare "dypdykk" i 3. år).

3. **Autonom læring (3) som systemresiliens**
   - *Argument:* 2 emner bør være *prosjektbaserte* med minimal struktur (f.eks. "Selvstyrt systemutvikling" der studentene definerer problemstillingen). Men – og her er nøkkelen – *bare* hvis de har grunnleggende verktøy (1) til å evaluere løsningene sine kritisk.
   - *Felle:* "Lær deg selv"-tilnærminger favoriserer de som allerede har ressurser (tid, nettverk). *Strategisk* mottiltak: Obligatoriske "sårbarhetsworkshops" der studentene kartlegger egne kunnskapshull.

---

### **Neste steg: Maktkartlegging og sårbarhetstesting**
1. **Kartlegg eksterne aktørers makt**
   - Gjennomfør en *strategisk* analyse av hvilke bedrifter som rekrutterer flest studenter, og hvilke emner de etterspør. Bruk funnene til å *forhandle* med dem: "Vi tilbyr X, men da må dere støtte Y" (f.eks. "Vi utdanner AI-ingeniører, men dere må sponse et emne i etikk").

2. **Test sårbarheten i autonom læring**
   - Lag et pilotemne der studentene bygger et system *uten* forhåndsdefinerte verktøy (f.eks. "Bygg en søkemotor fra scratch"). Dokumenter hvor de feiler – det avslører hvilke grunnleggende ferdigheter som mangler.

3. **Utforsk blindsonen "hva skjer om AI erstatter software engineering?"**
   - Sett av midler til en *langsiktig* workshopserie med tittelen "Etter software engineering". Inviter både akademikere og bransjefolk til å spekulere i fremtidens kompetansebehov – ikke for å tilpasse seg, men for å *forstå* hvilke prinsipper som vil være varige.

---
**SI_002s avsluttende poeng:** Universitetet har makt til å forme fremtiden – men bare hvis det tør å være sårbart nok til å stille spørsmål ved sin egen rolle. Blindsonen er ikke mangel på ressurser, men mangel på *strategisk* mot til å prioritere langsiktig resiliens over kortsiktig rekrutteringsbehov.